Stray!
In the cold breeze, that I walk along...
The memories of generations burn within me.
Been forever, since I cried the pain and sorrow...
I'll live and die, proud of my people gaining.
I'm here standing at the edge...
And staring up at where the moon should be.
Stray!
No regrets 'cause I got nothin to lose.
Ever...
Ever... stray!
So I'm gonna live my life as I choose.
Until I fall, stray!
Stray!
Вълци?
Изглежда, че вие сте я събудили. Имате моите благодарности.
Кой си ти?
Ще взема Цветната девица с мен.
Девицата?
Това... Чеза ли е?
Спри!
Тобое, недей!
Млъквай вече!
Ще се видим в Рая.
Ако успеете да отидете.
Погледни.
Това са белези от ноктите на вълк.
Не е задължително да е вълк.
Това не е от котка.
Там беше само един младеж.
Беше точно пред мен в образа на младеж.
Беше просто момче.
Хей.
Хей!
Докога ще стоиш така?
Какво? Спрял е...
И ти го почувства, нали?
Чу го, нали?
Беше тъжен глас...
Просто беше звук от машина.
Просто звук от някакъв счупен робот.
Помниш ли лицето на това момче?
Не мога да си го спомня ясно.
Предполагам, че е по-добре да дойда друг път.
Всеки ден се повтаря. Днес все още не съм пиян.
Наистина не знам защо дойдох да те разпитвам.
Значи вълците те привличат...
Искаш да разбереш за тях, нали?
За вълците.
Онова куче се измъкна.
Разбира се, че е...
Да не казваш, че е избягало, заблуждавайки човешките очи?
Правилно.
Не мога да го повярвам.
Тази рана...
и твоето идване тук, не са ли достатъчно доказателство?
Те все още са наоколо.
Хората, които подминаваш по улицата...
или хората, до които стоиш редом в бара, може да са вълци.
Ще изрека думите от Червената Луна.
"Вълкът бил създаден от Бога, и станал вестител на звяра."
Изглежда, че хората са били създадени от вълците.
Така твърди авторът на Книга за Луната.
Книга за Луната?
Само едно мога да ти кажа.
Вместо да търсиш вълци, подозирай хората.
Извини ме.
Къде отиваш?
Такива места са прекалено груби за деликатния ми нос.
Тук със сигурност ще намерим плячка.
Ето малко.
Значи единствената ни следа беше открадната.
Мирисът на цветето вече изобщо не се долавя.
Онзи човек знаеше за Рая.
Е, може просто да си потърсим друго цвете.
Трябва да има и други начини.
Онзи мъж... знаеше точно какви сме.
Хайде да се махаме от този град и да отидем в Рая.
Той каза: "Ще се видим в Рая."
И какво от това?
Да не мислиш да го преследваш?
Не ми харесва.
Той беше Благородник, без съмнение.
Благородник?
Ти вероятно не знаеш...
Не е нищо хубаво.
Не искам да си имам работа с тях.
Откажи се. Забрави за него.
Нищо не се е случило.
Нищо не е било взето.
Освен едно нещо...
Доведете ми бялото цвете.
Какво ще правим сега? Има ли къде да отидем?
Кой знае...
Чудя се дали ще мога отново да видя Леара...
Може би ще е добре да я видя поне за малко.
Видя й изражението, нали?
Ами, беше малко стресната...
Малко ли? Направо се изпусна в гащите.
Не лъжи!
Миришеше доста силно.
Защо трябва постоянно да лъжеш?
И ти трябва да си чул онзи звук.
И ти трябва да си се почувствал натъжен.
Защо се преструваш, че не знаеш?
Не ми пука. Ако искаш да отидеш, върви.
Върви и се убеди.
Тогава защо ми помогна?
Защо просто не ме остави там? Не съм ти приятел.
Можеше просто да ме игнорираш.
Прав си, не си ми приятел.
Само хората са ти приятели.
Нали така?
След като няма човек, който да е по-силен от теб.
И всички ти се подчиняват. Така е много по-удобно...
Ти нищо не знаеш!
Как да оцелееш в този град, опасността!
Нищо!
Върви.
Опитай се да оцелееш сам.
Изчезвай!
Цуме, хубаво ли ти е да си сам?
Извинявай.
Грешката си е моя, че се забърках с теб.
Приятели... имам предостатъчно.
Хъб.
Изглеждаш доста добре.
Помислих си, че е нещо сериозно.
Просто съм се преуморила.
Ето, това е за теб.
Благодаря. Може ли да го отворя?
Да.
Мина доста време, откакто за последно видях да се отпуснеш.
Не ме гледай. Сигурно изглеждам ужасно.
Вкусът ти e лош, както обикновено.
Бях доста изненадан, че си се разболяла.
Наистина. Дори ми казваха "желязната жена".
"Червен сняг ще се посипе."
Червен... сняг...
Шер...
Сега може да не е най-подходящо, но...
Знаеш ли за Книга за Луната?
Да, ако помня правилно, беше някаква древна езическа книга.
Защо питаш?
Ами, онзи човек с голямото куче, каза някои странни неща...
Нещо за това, че хората били създадени от вълците.
Червената... луна...
Какво?
Тази книга вероятно е забранена.
Освен това е само приказка.
Вероятно си права. Това е нелепа история.
Нуждая се от почивка.
Добре, ще тръгвам.
Скоро ще се оправиш, нали?
Ще те черпя вечеря. Освен това наближава годишнината ни.
Но ние се оженихме през лятото. И освен това...
Имах предвид годишнина от развода.
Цуме!
Предал си ме?
Всички бяхме хванати.
Не може само ти да се измъкнеш.
Човеци...
Татко, може ли да отида и да го потърся?
Остави, Леара.
Но е вярно! Наистина го видях!
Достатъчно! Хората ще помислят, че си се побъркала!
Ти си този, който мисли така!
Почакай, Леара!
Извинете...
Леара!
Дори и да съм сам...
Мога да оцелея!
Виж ти? Да не съм сбъркал на завоя?
Ето и един от нашите!
Мръдни се.
За последно се доверявам на носа ти.
Естествено е, че ще стана нечувствителен, след нощ прекарана там долу.
Вие... вие също сте...
Леара!
Не се плаши. Нищо няма да ти направя.
Исках да те видя отново.
Исках да се извиня за птицата...
Татко...
Татко... Татко!
Татко!
Тук е! Вълкът!
Вълкът е тук!
Леара, къде си?!
Блу!
Тук, татко!
Успокой се, успокой се, успокой се!
Леара, защо?
Не! Не се приближавай!
Ти не си нормален!
Никой не може да ти има доверие!
Защо?!
Исках само да ми се довериш.
Не се приближавай до мен!
Искаш да ме заловят, нали?
Не!
От тук!
Леара!
Какво стана, Леара?
Не е зле.
Първо кучета, а сега птици, а?
Алергичен съм към пера.
От Агенцията по авиация казват, че нищо не е летяло.
Благородниците са единствените, които могат да летят.
Не трябва да говориш така.
Казах ти, че не обичам миризливи места...
Какво става, пале?
Не съм пале! Аз съм Тобое!
А, хубаво.
Аз съм Хиге, а той е Киба.
На къде сте тръгнали?
Как къде...? Към изхода.
Изхода?
Ще напуснем града.
Къде ще отидете след това?
Рая.
Рая...
Знаете ли Цуме?
Цуме...
Не.
Да не е онзи е белег на гърдите?
Да, това е Цуме!
Какво за него?
Помислих си, че Цуме може да иска да дойде с нас...
Не го знам кой е, но... къде е сега?
Не знам.
Разделихме се в града.
Това е лошо, не можем да се върнем.
Ти приятел ли си му?
Нищо подобно.
Не съм му приятел, но...
Тогава го зарежи.
Побързай, пале.
Казвам се Тобое!
Книга за Луната...
Няма съвпадения...
Г-н Хъб, храната ви пристигна.
Благодаря.
Да не са тръгнали на акция по това време?
Пак онази банда крадци.
Очевидно са открили скривалището им.
По обяд проследили главатаря, но...
се появило някакво черно куче...
Куче?
И когато изгуби от поглед момчето, се появило друго куче...
Г-н Хъб?
Ти...
Защо? Какво правим на такова място?
Цуме!
Ти!
Това той ли е?
Надуших кръвта ти.
Какво?
Проследих я от града до тук.
Да не си дошъл да ме лекуваш?
Не съм ви искал помощта.
Цуме, аз...
Ами...
Ела с нас!
Хайде заедно да напуснем града.
И накъде е тръгнала тази весела дружинка?
Към Рая.
Сигурно се шегувате. Искате да повярвам на това и да дойда с вас?
Не разбирам напълно, но...
Но ако останем тук, винаги ще трябва да се крием.
Не можем да живеем с хората.
Това не ме интересува, но...
Започна да мирише доста неприятно.
Обкръжени сме.
Защо дойде в този град?
Заради мириса на цветето ли?
Вече няма причина да останеш тук.
Мириса на цветето не ме интересува.
Това място ми подхожда.
Така е, виждам го. Този град е мръсен.
Все още имаме недовършена работа с теб.
Сега няма време за това!
Гордостта ти не забраняваше ли да приемаш човешка форма?
Къде отиде гордостта ти?
Никъде.
Нищо не се променило.
Знаеш ли какво означава напускането на града?
Да.
Просто ще умреш.
Да умреш или бъдеш убит...
В това няма нищо необичайно.
Не повече от това да живееш без цел.
Благодаря...
Побързай!
Наистина ли няма да дойдеш?
Цуме!
Какво те накара да дойдеш?
Вълците не съществуват. Дойдох, да го докажа.
Какво правиш? Побързай!
Цуме!
От тук!
Давай, кутре!
Само се приготвям!
Скачай вече.
Хей!
Чакай!
Какво правиш? Идвай, Цуме!
Недей! Нямаш правото да го застреляш!
Глупак!
Той е човек!
Аз това виждам!
Страхуваш ли се?
Не приказвай глупости.
Не ги преследвам като хоби или за удоволствие.
Това е отмъщение.
Сега вярваш ли?
Да вярвам на какво?
Че наистина си бил заблуден.
От онези вълци.
Не мога да повярвам.
Не е възможно...
Пътешествието няма да е лесно.
Раят не ме интересува.
Само че...
Този град ми омръзна.
Това е.
Превод: ckitnik
Been a long road to follow
Been there and gone tomorrow
Without saying goodbye to yesterday
Are the memories I hold still valid?
Or have the tears deluded them?
Maybe this time tomorrow
The rain will cease to follow
And the mist will fade into one more today
'cause the road keeps on telling me to go on
Something is pulling me
I feel the gravity of it all
Следва
Зимата отново ни застига.
Преодоляването на алергиите, започва с подобряване начина на живот.
Балансирана диета, както и редовно спане...
и предотвратяване покачването на стреса.
Scars of the Wasteland